www.HoundDawgs.org Newest NORDiC RETAiL!
Drick lite te. Här.
Ta av den.
Här.
Luta huvudet lite framåt, tack.
Så där.
Trevligt att träffas igen.
Jag kräver att bli frisläppt-omedelbart!
Var snäll och drick. De smakar bittert, men det är för höjdanpassningen.
- Jag bryr mig inte. - Det är bryggt på kokablad.
Ta av handklovarna.
- Du har rivit och bitit mina män. - Jag är stolt över det.
Därför har vi satt handklovar på dig!
Kan jag ta av dem nu? Se på mig!
Se på mig.
- Kan jag ta av dem nu? - Ja, det kan du.
Ställ ner koppen. Ställ ner den.
Ge mig händerna.
Är det bättre så?
- Jag kräver en förklaring. - Allt kommer att falla på plats.
När får jag tillbaka mitt pass? När får jag gå?
Det vet jag inte.
Jag är hungrig. Jag har inte ätit sen jag satt på planet.
30 timmar sen.
Tack.
Var snäll och ta bort bordsduken.
Vill du ha nåt annat?
Nej, jag får bara jetlag när jag äter för mycket.
Ge mig bara äppeljuicen.
Raring, kan jag få ett till glas champagne, tack?
Ditt fjärde.
Jag gillar att du håller räkningen.
Och ett glas till åt min förtjusande reskamrat här.
Professor Sommerfeld.
L-A-U-R-A Sommerfeld.
Merci.
Låt oss fira.
Fira vad då?
Kan vi få ett till glas till dr Meier på andra sidan gången?
Vi reser ihop. Vi behöver värma upp inför kommande resa.
En dubbel bourbon, ren utan is.
Får jag fråga varför ni firar så glatt?
Vi är en vetenskaplig delegation.
Hon är Laura Sommerfeldt, vår modiga ledare. Vi är på FN-uppdrag.
Vi ska undersöka en ekologisk katastrof. Diablo Blanco-katastrofen.
- Det har jag aldrig hört talas om. - Namnet kommer snart att bli allmänt känt.
Dr Cavani.
Fabio.
Du kan kalla mig Fabio.
Är det möjligt att få byta plats?
Tyvärr är planet fullt.
Jag beklagar.
Sov gott, professor Sommerfeldt.
Kalla mig Laura.
- Vad är lokaltiden här? - Vet inte.
- Jag kan göra det åt dig. - Tack ska du ha.
- Vad heter den som tar emot oss? - Helmholtz.
Han är från jordbruks- och miljödepartementet.
Han kommer med två personer -
- som...
Jag kan inte tyda min egen handstil.
Tyvärr vet jag inte vad jag har skrivit.
Ingen signal.
Min är också död.
- Vi får be dem om lokala telefoner. - Mina appar kan komma till pass.
- Vilka då, till exempel? - Min dagbok.
Den 18 april, ankomsthallen I kön för utlänningar.
Kön är... letargisk.
Den är håglös, overksam och stagnerad.
Visst uttryckte jag det rätt väl?
Och vi står och väntar -
- och stirrar. Folk stirrar på oss -
- som om de tävlade I VM för långsamma blickar.
Dr Meier, varför stirrar de på oss?
När jag tittar på dem tittar de inte bort.
Var är mitt bagage?
Mitt har inte heller kommit.
Jag glömde packa ner min tandborste.
Jag tog inte med nån tandborste.
Vi går bara.
Sånt här händer.
De kommer säkert snart.
Javisst, säkert...
Var är de nånstans? Du meddelade väl vår ankomsttid?
Javisst, det gjorde jag.
- Ska jag kolla runt hörnet? - Nej, de kommer nog snart.
Hej, förlåt att jag är sen. Här är jag. Välkomna!
Välkommen, professor Sommerfeldt.
Dr Cavani, välkommen.
Dr Meier, antar jag? Välkommen hit. Var flygresan behaglig?
- Ja, vi har bara lite jetlag. - Det kan jag gott förstå.
Jag har inte presenterat mig. Aristidis från departementet.
- Aristidis? - Ja, Aristidis.
Ministern ber om ursäkt för de ändrade planerna.
Han är redan I Oruro och ni ska åka dit direkt med hans plan.
"Vi ber om ursäkt, men vi är tvungna att träffa er I Oruro senare I dag."
På brevet står det "inrikessäkerhet".
Är inte vår kontakt från jordbruks-och miljödepartementet?
- Det är ett misstag. Det ska inte stå. - Ett misstag?
Ja, det är ett misstag.
Jag skulle inte ha berättat, men jag är tvungen till det nu.
Minister är även knuten till inrikessäkerheten.
Det visar hans ökade betydelse för regeringen.
Vi har inte fått vårt bagage än.
Oroa er inte för det. Mina män här tar hand om allt.
De tar er genom säkerhetskontrollen, utan inspektioner och pass.
Jag behöver bara era bagagelappar och sen lastas bagaget direkt på planet.
Toppen, det låter strålande.
Då går vi.
- Jag måste tyvärr lämna er. - Och vårt bagage?
- Redan pålastat. - Så fort?
Det är ingen tysk flygplats. Vi är betydligt mer effektiva.
Jag bryr mig inte om mina skjortor, bara min utrustning.
Låt oss ta hand om det. Bon voyage!
Varsågod och kliv ombord.
Jag är rätt hungrig.
Jag ber om ursäkt. Jag åt upp halva.
Tack ska du ha.
"För mycket för en, för lite för alla."
Det låter bekant. Vem sa det?
Alexander den store.
En dag höll hans armé på att dö av törst -
- när en fotsoldat gick förbi med en hjälm fylld med vatten.
Han hade samlat det droppe för droppe I flera veckor.
Han gav det till Alexander som hällde ut det på marken och sa:
"För mycket för en, för lite för alla."
Det kommer inte att bli lätt.
Så länge jag har min utrustning så löser sig allt.
Så länge vi har lite pasta al dente och vit tryffel -
- och en yppig tjej som serverar vin, -
- och några vingårdar I bergen och vinhandlarnas hjärtliga skålande.
- Cavani, du är en poet. - Då kommer allt att ordna sig.
Varsågod och stig av.
Vad är det här? Vilka är de där männen?
Jag vägrar stiga av här.
Var är ministern?
Varsågod och stig av.
- Vad är det här? - Ni är under vårt beskydd.
- Vem är ni? Vem har skickat er? - Det kan jag inte säga.
Jag är ledaren professor Sommerfeld. Vi står under regeringens beskydd.
- Och? - Och även FN: s beskydd.
Jag vet.
- Följ med ut. Bilarna står och väntar. - Och vårt bagage?
Rör mig inte! Jag går ingenstans. Jag stannar här.
- Jag följer inte med. Rör mig inte! - Ni är mina fångar-allihop!
Dr Meier!
Nu går vi!
Dr Meier, kämpa inte emot.
Sluta kämpa emot!
Vi ger upp. Sluta!
Meier?
Nu går vi!
Få bort honom. Kom igen, ta bort den där jäveln!
Rör mig inte!
Så det här var planen från början?
Ja, på sätt och vis.
- Varför kidnappade ni oss? Vad är planen? - Allt kommer att falla på plats.
Det beror på dig.
Vår ambassad vet om att vi är försvunna.
De är I krisläge, men det är oväsentligt. Ingen förhandling kommer att ske.
Delegationen skulle ha mött oss. Har ni tagit dem med?
Nej, de var lättköpta. Det är inget jag är stolt över.
Jag ogillar mutor.
Gör mig en tjänst. Försök inte rädda en likgiltig värld!
Jag vill veta ditt namn.
Så länge jag bär mask, har jag inget namn.
Men jag har sett hans ansikte.
Krauss, ta av dig masken. Du har ändå avslöjat dig.
Krauss? Du sa att du hette Aristidis.
Faktum är att jag inte heter det.
- Så du heter alltså Krauss? - Både ja och nej.
- Hur tog du dig hit så fort? - Vi har våra knep.
- Och vilka är "vi"? - "Vi" är I princip "jag".
Jag är hjärnan.
Jag leder en delegation och är ansvarig för dess medlemmar.
- Var är de? Mår de bra? - Jag kan försäkra dig att de mår bra.
Jag vägrar godta det från en man utan namn och ansikte.
Jag vill se dem nu.
Förhoppningsvis kommer det snart inte finnas några hemligheter mellan oss.
Dr Arnold Meier och dr Fabio Cavani är här I fånglägret.
Hur mår dr Meier? Jag såg dina män skada honom.
- Han är mörbultad men kuvad. - Vad menas med det?
Dr Meier var så stridslysten att vi tvingades dämpa hans hjältemod.
Krauss, visa professor Sommerfeld vilken mat hon bör undvika.
Titta här.
Ät inte de här, även om de erbjuder dem med varm hand.
Gav ni dem till min delegation?
Våra gäster åt dem och råkade få nåt som går här I området.
- Säg det. - Diarré.
Krauss, visa vår gäst var hon ska inkvarteras.
Ett liv I rullstol är inte alltid så bekvämt.
En dag kommer jag att gå igen.
Dr Meier och dr Cavani, kom fram till fönstret.
- Jag kommer att dö. - Nej, det kommer du inte.
Det var nog pirogerna.
- Är du skadad? - Ja, men jag klarar mig.
Det är bara min mage. Diarré från helvetet.
Det simmar runt ett helt stim av protozoer I mina tarmkanaler.
Jag kan dö.
"Ädlaste platsen för människan att dö på är där hon dör som dödast."
Det är diarréernas urmoder.
Ta hand om er. Se till att dricka och vila.
Professor Sommerfeld, jag önskar att jag kunde hjälpa dig.
Prata inte på det där hemska språket.
Jag kan ta vara på mig själv och min situation. Låt mig sköta det här.
Följ med mig. Din inkvartering finns på gårdsplanen intill.
Den här vägen.
Laura, du ser förfärlig ut.
God morgon. God morgon.
God morgon.
- Den här maten är säker att äta. - Tack, Krauss.
En halva till dig, en halva till mig. Välj du.
Ursäkta om jag tar din bit, men jag är hungrig.
Jag är rätt säker på att du inte kidnappade mig för att förgifta mig.
Ingen fara. Jag är glad att du äter.
Jag vill träffa dr Meier och dr Cavani.
Du kan vara lugn. De är mina ärade gäster.
Varför håller ni mig gisslan? För pengar?
Vi kan kontakta myndigheterna och förhandla.
Nej.
Ni är från säkerhetstjänsten eller så har ni stöd från regeringen...
Vi är inte det, och vi har inga kopplingar till CIA eller nåt annat.
Vilka är ni, då?
Jag förväntade mig mer av dig, professorn.
Matt Riley.
Vd: n för konsortiet.
Konsortiet existerar enbart I dag som en juridisk enhet.
Efter att de opportunistiska schweizarna sålde sin majoritet -
- kastade sig alla kineser, amerikaner och sydkoreaner ner I skyttegravarna -
- och blev osynliga, även om de finns där fortfarande.
De är alla ansvariga för Diablo Blanco-katastrofen.
Katastrofen var redan ett faktum när jag tog över, -
- men jag känner mig ändå ansvarig.
Men det var inte bara en händelse. Det pågick I flera årtionden.
Vi har mätningar, uppgifter och statistik sen 70-talet.
Uppgifter, statistik.
- Jag ser det från en annan sida. - PR.
Förringa inte dig själv. Jag är inte beredd att prata om det.
För du försöker dölja en stor konspiration.
Det är skrattretande.
Det finns ingen verklighet, -
- bara olika syn och uppfattningar om verkligheten.
All kollektiv oro skapar konspirationsteorier.
Mina uppgifter är verkliga. Katastrofen existerar.
Ja, och tre miljoner amerikaner hävdar att de har mött utomjordingar.
300000 av dem är kvinnor som påstår -
- att de blivit bortförda och utsatta för gruppvåldtäkt.
Jag ställer mig två frågor:
E Varför väger alla dessa kvinnor över 150 kilo?
Och två: Varför har vi aldrig hört talas om nån bortförd kvinna I Etiopien?
Så klart Diablo Blanco-katastrofen existerar.
Och den är inte statisk. Den sprider sig.
Min delegation skickades för att bedöma dess takt och offentliggöra vår slutsats.
Du har hindrat mig genom att tillfångata mig.
Jag är beredd att ta konsekvenserna -
- och även åka I fängelse för det jag gör.
Jag kräver att bli frisläppt.
Pressa mig inte! Det här kan sluta illa för oss båda.
Vill du bli martyr?
Mitt namn är Laura Sommerfeld. Jag har blivit kidnappad.
Jag har åkt I en bil I åtminstone två eller tre timmar.
Jag vet inte var jag är.
Men jag ska spela med för att ta reda på vad Riley vill.
Den här vackra varelsen kan tala.
Vad sa den?
"Så tänk då på din Skapare I din ungdomstid."
Vet du vad Nostradamus sa om talande fåglar?
Nej, jag har inte läst Nostradamus.
Han förutspådde nåt som kan låta som science fiction I dag.
Han sa: "Husdjur kommunicerar slutligen med människan."
"Möjliggör liv utanför planeten."
"En ny tyrann ingjuter skräck om händelser som komma skall."
En värld som styrs av data och analys bryr sig inte om renässansförutspåelser.
Jag vill veta hur Meier och Cavani mår.
Förutspåelserna fascinerar mig inte, -
- utan enbart dess uppkomst. Är de verkligen sanna?
Är det möjligt att det finns nåt runt omkring oss som vi inte ser?
Nåt som dina data inte kan analysera, -
- som enbart profeter och fåglar kan uttrycka?
Han brukar säga det vid de märkligaste av tillfällen.
"Så tänk då på din Skapare I din ungdomstid, -"
- förrän de onda dagarna komma och de år nalkas, -
- om vilka du skall säga:
"'Jag finner icke behag I dem.'"
Predikaren.
Har du forskat för institutet för biologisk utveckling I Tubingen?
Jag har arbetat med modellorganismer såsom zebrafiskar, bananflugor...
- ...och en typ av krasse ur kålsläktet. - Intressant.
Generna som främjar utveckling fungerar liknande hos olika organismer, -
- vare sig det är flugor, människor eller krasse.
Du forskar nu på Max Planck-institutet för biokemi I München.
Ja, tekniskt sett.
Men här får du återgå till biokemin.
Ibland får man ta ett steg tillbaka I livet.
Du verkar inte särskilt nöjd.
Vad jag har kunnat se, verkar ditt liv vara lyckligt.
Du kan sörja för nåns framtid.
Vad vet du om mitt liv?
Har inte du lyckan att ha en åttaårig dotter?
Förlåt att jag är en sån tafatt idiot.
Hur du har behandlat mig och mina kollegor är tafatt.
Det godtar jag, men jag tänker inte be om ursäkt.
Jag har gett upp en del av mig själv, men inte det.
Hur mår Meier och Cavani?
Har du skadat dem, kommer du att ställas inför en internationell domstol -
- och få ett strängt straff.
Kan vi tala affärer nu?
- Går du verkligen? - Ja, det gör jag.
- Är det ett mirakel? - Jag sitter bara när jag är less på livet.
Vi borde avsluta det här nu. Sanningens ögonblick.
Inte hela sanningen.
Men det är helt beroende på professor Sommerfeldt.
Och på tiden.
Hur mycket tid?
"Sanningen är tidens dotter, inte maktens."
Det finns ett hot där ute.
Tur att mina data kan distrahera mig.
Det är nåt märkligt och potentiellt farligt med Riley.
Jag måste få honom att fortsätta prata.
Vi har mycket dokumentation om rättprocesser mot djur.
Se här.
"En sugga dömdes till döden för att ha dödat och ätit upp ett spädbarn."
Grisen brändes på bål.
Och den här salamandern?
Salamandern troddes ha en koppling till elden och Djävulen.
Här står det:
"Salamandern renades med vigvatten och brändes sedan."
Jag borde nog ha levt ett annat liv.
Se på den här silverpelaren.
Jag ser att det är anamorfisk konst.
Och det här är nedstigningen från korset.
Så måste din situation se ut för dig. Oklar, förvrängd.
Men tar du ett steg tillbaka, faller allt på plats.
Allt blir begripligt.
Det är min åsikt. Allting beror på synvinkeln.
Det låter som en banalitet, som...
Vad då? Jag kan ta kritik.
Inte för att vara nedlåtande, men det låter som ett kvasiargument, -
- som att alla afrikaner har rytmen I blodet.
Jag ger mig.
Får jag precisera det där med olika vinklar och perspektiv?
Javisst.
Hela mitt liv har jag velat se det här med egna ögon.
Var finns den här pelargången?
I Rom. I klostret Santissima Trinità.
Titta nu på den här korridoren.
Helt vanlig. Ett helgon som sitter under ett träd.
Men ju närmare man kommer, -
- desto mer obegripliga verkar formerna.
Ända tills...
Se här.
Vecken I helgonets kåpa blir till ett vidsträckt landskap.
De utdragna vecken blir till Messinasundet -
- som helgonet ville korsa, men båtkarlen vägrade.
Så han kastade kåpan I vattnet och surfade till Sicilien.
Föreställ dig hur du vandrar längs pelargången.
Jag har alltid drömt om det.
Sanningen är den att jag inte längre vill vara vd för konsortiet, -
- eller nåt annat, för den delen.
Därför bor jag här. Det är ett annorlunda liv.
Jag försöker fokusera på den jag verkligen är.
Jag borde ha erbjudit dig det här rummet, men jag kunde tyvärr inte.
Varför inte?
För en hundra år sen dog republikens president I den här sängen, -
- och den måste bevaras så här för all framtid.
Det finns så många uråldriga ting här.
Får jag gå rakt på sak?
Vad vill du ha av mig?
Jag tycker om dig.
- Mig, som person? - Nej.
Som kvinna?
Jag finner dig väldigt attraktiv, men det är mer än så.
Det verkar nog som om jag vet allt, men låt mig fråga om din dotter igen.
Jag förstår om du inte vill svara.
Jag tog bara uppdraget på grund av henne.
Hur menar du?
Jag ville skingra mina tankar och ägna mig åt nåt.
Jag var tvungen att ha ett jobb ute på fältet.
Det gör mig nyfiken.
Min dotter har inte varit med mig på fyra år.
Var är hon?
I Marocko.
- Marocko? - Ja.
Hon är med sin biologiske far.
Jag vet att du aldrig har varit gift.
Hennes far tog henne till sitt land.
Han vägrar återlämna henne.
Jag har stämt honom, men det marockanska rättssystemet är så trögt.
Så tråkigt att höra.
Att ha barn inbjuder till tragedi.
Har du barn?
Är du rädd för nåt?
- Verkar jag vara det? - Nej, förlåt.
Som liten pojk brukade jag vara rädd.
Barn som inte är rädda skrämmer mig.
En liten pojke som inte är rädd är ingen pojke.
Jag var mörkrädd.
Men mormor sa nåt som jag burit med mig sen dess.
Hon sa: "Man får vara rädd för mörkret."
"Men livets verkliga tragedi är när människor är rädda för ljuset."
Hämta din väska.
- Vart ska vi? - Hämta den nu.
- Jag kräver att få veta vart vi ska. - Hoppa in I bilen.
Nej, inte utan mina kollegor. Var är de?
Skäm inte ut mig nu.
- Vad har hänt med dem? - De är I säkerhet.
- Och jag? - Du är inte det.
Även om jag är din fånge...
Likt dig är jag också fånge, fast I mina egna planer.
Det finns ingen återvändo nu.
Var är vi?
Ett stenkast bort från den plats som du reste tiotusentals kilometer för att se.
Diablo Blanco-sjön.
Även om de här tågen övergavs för ett hundratal år sen -
- har tiden förflyttat dem nånstans, kanske till och med in I framtiden.
Kan science fiction se tillbaka istället för att se framåt?
Absolut.
Tågen här saknade syfte. Inget att frakta, ingenstans att åka.
Utomjordingar måste ha lämnat dem här.
- Får jag ta en bild? - Bara om mina män inte är I bild.
- Skynda på. Vi måste vidare. - Men järnvägarna...
De är poänglösa. De tar oss därifrån vi är till nånstans där vi inte har det bättre.
Det där är Uturuncu. Det är viktigt att du får se den.
- Uturuncu, den vilande vulkanen. - Jag vet vad ditt studieområde är.
Men nåt betydligt större hägrar än Diablo Blanco-katastrofen.
Hela området kring Uturuncu, tusentals kvadratkilometer, -
- håller på att stiga.
Vulkanen stiger I en hastighet som överskrider alla tidigare mätningar.
Den stiger så pass fort att den orsakar permanenta skalv dygnet runt.
- Och vad kan ske? - Vi borde fråga oss hur fort det kan ske.
Det kan ske om 200000 år eller kanske 20000 år, -
- eller om 20 år.
Det drabbar inte bara lokalbefolkningen.
När Uturuncu får utbrott kommer hela planeten att fördunklas I årtionden.
Det spelar ingen roll om man är I Arktis, Himalaya eller Australien.
Vår art kommer att försvinna.
Det som bekymrar mig mer är vad vi har skapat här och nu.
En gigantisk saltöken som expanderar fort.
Mig med.
Men det som kan ta över allt är elden som lurar under ytan.
Vi måste vara beredda på både och.
Salt och eld.
Här vilar ett slumrande monster.
Inom en snar framtid kommer folk att bli bekanta med namnet Uturuncu.
Uturuncu.
Det här var mitt mål, att ta dig hit.
Men det var ju hit jag och mina kollegor skulle.
Vad är syftet med allt det här?
Jag hade bara en idé om hur vidsträckt det var. Bara siffror.
Utbredningens hastighet är alarmerande, närmare 2000 km² per år.
Fortsätter det växa, kommer saltet att täcka hela kontinenten en dag.
Jag tror att det kan täcka hela landmassan.
- Science fiction. - Jag gillar att se det på det sättet.
Det här är det ideala landningsstället för utomjordingar.
Inget på planeten är så brett och platt.
Även våra satelliter använder det för att kalkylera avståndet till ytan.
Det här är Incahuasiön.
Jag har sett det på karta.
Jag tänkte att världen skulle se vidden av denna plats -
- om du upplevde nåt nytt.
Vad betyder det?
Vad gör de där?
- Kör! - Stanna bilen!
Öppna dörren!
Ni kan inte lämna mig här!
Vänta! Det finns barn här.
Är ni galna? Är ni inte kloka?
Ni lämnade kvar barnen!
Vad ska jag göra med dem?
Vilka är ni?
Vet ni varför vi är här?
Vilka är ni?
Känner ni de där männen? Känner ni Riley?
Har ni varit här förut? Känner ni till den här platsen?
Kan du se mig?
Förstår du mig?
Kan du förstå mig?
Vem är du?
Jag heter Laura. Laura.
Och vad heter du?
Laura.
- Och du heter... - Huáscar.
- Huáscar?
Och den andre pojken?
Är den andre pojken din bror?
Laura. Och vad heter du?
Atahualpa.
Atahualpa?
Huáscar-Laura.
Är ni bröder?
Huáscar och Atahualpa, de kungliga Inkabröderna.
Har ni varit här förut?
Känner ni till ön?
Känner ni till den?
En, två, tre, fyra, fem, sex, sju, åtta.
Det är allt vatten vi har.
En, två.
Tre, fyra.
Fem, sex.
Sju, åtta.
Pusaq. Åtta.
Kom här.
Lök.
På ditt språk?
Gillar du lök?
Och nu, då?
Vad gör vi nu?
Vi måste bygga ett läger.
Vi gör det tillsammans.
Hjälp mig med det här.
Rulla upp den. Bra!
Och vik upp den nu.
Jättebra!
Och nu: Ett, två, tre!
Ge mig dina händer.
Håll den här. Håll den still.
Duktig pojke.
Bra jobbat.
Tack så mycket. Jag behöver din hjälp med.
Följ med mig.
Atahualpa, håll I den.
Stå kvar här.
Stå kvar.
Stå här. Rör dig inte.
Det är bra nu.
Rör er inte.
Bra jobbat.
Stå stilla.
Nu så...
Det här är vårt hem nu.
Vi har bara mat för cirka en vecka.
Vattnet oroar mig.
Saltet absorberar all fukt.
Vi har filtar, toalettpapper, köksredskap och ett stormkök.
Vi är fast här, på en vidsträckt yta av salt.
Utan staket och låsta dörrar.
Att ta sig bort från ön är omöjligt.
För att ta sig till utkanten måste man vandra I tre dagar över saltöknen.
Okej, ris.
Arrus.
Vad kallar ni det?
Sal.
Vad sägs om lite ris?
Och lite torkad fisk.
Du gjorde ett bra jobb med stormköket.
Så där.
- Laura? - Ja.
Ska jag hålla ut handen?
Det är som magi.
En magnet.
Fantastiskt.
Trots omständigheterna var natten bra.
En av pojkarna pratade I sömnen.
Varför är vi strandsatta här?
Varför gör Riley så här mot oss?
Hur kan vi hålla ut?
Är det skönt?
Ja.
Kom hit.
Gillar du det?
Kom här.
Det är skönt, eller hur?
Gillar du det?
Är det skönt?
Vi måste spara dricksvatten.
Kom här.
Atahualpa!
Huáscar!
Stanna här, Atahualpa.
Stanna där.
Vad gör du?
Du ska hålla din bror I handen.
Är du oskadd? Ge mig din hand.
Nu går vi.
Bra. Ta ett stort steg nu.
Hör ni nåt?
Uturuncu.
Nånting hör jag.
Långt bort I fjärran, som ett svagt mullrande.
Saltöknen fungerar uppenbarligen som ett gigantiskt membran.
Ligger vi ovanpå elden som sprider sig under oss?
Min önskan att ha mina vetenskapliga instrument med mig bleknar.
Saltöknen omkring mig förändrar mitt synsätt på saker och ting.
Jag befinner mig I en labyrint av linjer som jag inte förstår.
Som på en utomjordisk planet.
Det här är ingen främmande värld.
Jag önskar att pojkarna kunde se det jag ser.
Om jag sträcker ut mina händer, kan jag ta ner stjärnorna.
Ett.
Laura.
Sex.
Här.
Sex.
En, två, tre, fyra, fem, sex.
Huáscar.
Sex.
Känn på den.
Ett, två, tre, fyra.
Här. Fyra.
Ett, två, tre...
Han hittade på. Han hittade på.
- Atahualpa... - Du hittade på.
Fuskade du? Gjorde du det?
Då får du gå tillbaka.
Fyra.
En, två, tre, fyra.
Huáscar.
Huk, iskay.
Huáscar, vad gjorde du?
Du gillar att fuska, va?
Huk, iskay, kimsa, tawa.
Tawa.
Huk, iskay, kimsa, tawa, pichqa.
- Grattis. - Laura, du förlorade.
Du förlorade.
Kom här. Ni är två fuskare.
Ni är två fuskare.
Jag såg att ni fuskade mot mig.
Är det sant att ni fuskar mot Laura? Ni fuskar hela tiden mot Laura.
Ni fuskade mot mig.
Du lurade henne!
Jag kan inte tro att det redan är tisdag.
Tiden har förlorat sin betydelse.
Jag är strandsatt här med två blinda pojkar.
Mitt tidigare liv har nästan helt försvunnit.
Jag känner att jag förändras, men jag vet inte hur.
Här.
Tänk om ingen kommer och räddar oss?
Vad säger jag till pojkarna när vattnet tar slut?
De är helt omedvetna om den överhängande faran.
Vad gör du? Det finns så lite vatten kvar.
Vad har du gjort?
Förlåt...
Förlåt, pojkar.
Förlåt mig.
Laura, lyssna.
Jag hör inget.
Mina pojkar. Här är jag!
Här är jag! Kom nu, pojkar.
Hej, pappa.
Pappa.
Kom närmare.
Du är en del av familjen nu, så att säga.
Du måste skämta. Skämtar du, eller?
Trevligt att ses igen, dr Sommerfeld.
Detsamma, Krauss.
Jag vill ha en förklaring.
Det godtar jag.
- Och en ursäkt. - Jag vägrar.
- Jag kräver en ursäkt. - Jag godtar att jag ska åka I fängelse.
Hur mår mina reskamrater som ni kidnappade och förgiftade?
De är vid god hälsa.
- Professorn... - Tack och lov.
Det är bara ett bekymmer med dr Cavani.
Han har blivit rätt blek och skulle behöva åka till ett solarium.
De här pojkarna är mina söner.
Deras mor dog kort efter att hon födde den yngste av dem, Atahualpa.
Hon dog av alla miljögifter som omgärdar stan.
Hon var en kvinna från Colchani.
De här pojkarna är mina nu.
Jag adopterade dem efter att deras mor dog.
Om tre år kommer de att vara helt blinda.
Ingen regim bryr sig om blinda barn.
Vad har det här med min rapport om Diablo Blanco att göra?
Människan har skapat katastrofen.
Givetvis är det så.
Låt mig tala.
Jag är vd: n för konsortiet som bär ansvaret för allt det här.
Gifterna och uttorkningen av sjön, -
- och att ett helt landskap förvandlats till salt.
Det misslyckade, "fabulösa" bevattningssystemet -
- som ledde om två stora floder.
Båda två är nu bortom räddning.
Och saltet här breder ut sig.
Det fanns fisk här för bara ett par årtionden sen.
Båtar och fiskare. Visst är det svårt att föreställa sig?
Jag hade tänkt rapportera det. Varför tog du mig gisslan?
Jag ville att rapporten till FN skulle innehålla nåt mer
än vetenskaplig data, grafer och själlös statistik.
En rapport med ett annorlunda innehåll.
En rapport om en sjö som är så giftig -
- att två pojkar som växte upp vid den blev blinda.
De kommer aldrig mer att se en värld som denna.
Och nu, innan jag överlämnar mig själv -
- låt mig först göra två saker.
Och det här är nummer e
Nummer ett.
Får jag kalla dig Laura?
Givetvis.
Var snäll och ge mig din platta, -
- en leksak och en sked.
Min platta, en leksak och en sked?
Ja.
Visst.
Laura, ta ett steg till vänster. Lite till. Det är bra.
Håll ut dina armar. Sätt armbågarna mot höfterna.
- Så här? - Och flata händer.
Ett, två, tre.
Okej, huka dig nu.
Håll still.
Perfekt.
Laura, lite mer till vänster. Det är bra så. Lyft din bakre fot.
Det är bra. Skrik nu!
De här bilderna lär hålla mig sällskap I fängelset.
Därför ville jag ha dem.
Och här är det andra som jag ville göra.
- Är den till mig? - Ja.
En biljett till Rom? Första klass?
Har du glömt Santissima Trinità?
Helgonet under trädet?
Just det.
Vad händer om du inte överlämnar dig?
Jag kommer att åka fast ändå.
Fly till Rom istället.
Jag kommer nog också att åka dit.
Jag vet inte vad jag ska säga.
Varför står du här? Boka dig en biljett.
Jag hade en föraning om det här. Vi måste fira med champagne.
Det saknas bara utomjordiska astronauter från en avlägsen galax -
- som färdats I århundraden genom rymdens oändliga mörker.
De ser den vita himlen nedanför och dyker ner med sin rymdfarkost -
- I ett moln av salt.
Det låter underbart, men hur lockar vi hit dem?
Vi behöver nån satellitsändning.
Dumheter! Champagnen får bli lockbetet.
Översättning: Lisa Di Biaggio